Utbildningen till Esoterisk rådgivare & Dimensionsmedium & Änglamedium
Texten kommer från boken Munay ki andiska traditioner och shamanism
Det finns så mycket inom människor; drömmar, önskningar och även missförstånd, många krav och förväntningar som man satt på sig själv. Många gånger under behandlingar är det problem som kommer tillbaka från upplevelser i barndomen.
Vi förlorar själsbitar när vi känner oss kraftlösa i en situation. Det kan vara enkla saker som att man cyklat omkull, slagit sig och blivit så rädd. När man sen kommer hem och ser mammas förskräckelse över den obetydliga olyckan så skräms man ytterligare. Små saker som detta spar vi på. När vi sedan möter liknande känslomässiga beteenden eller situationer aktiveras våra minnen från vår barndom och kroppen varnar med olustkänslor. Under en behandling dök ett minne från femårsåldern upp hos en kvinna.
Hon började skydda sin kropp och försökte ta bort osynliga händer från den. Hon berättade att där hon bodde när hon var liten hade det funnits en ”ful gubbe” som tafsat på småflickorna och gett dem godis.
När hon gick in i upplevelsen blev hon fem år igen oskyddad, utlämnad och ångestfull. Hon pratade till och med som en femåring. Mina händer låg kvar för att både vara ett kärleksfullt stöd och för att frigöra den knut jag kände fanns i hennes kropp. Jag fick påminna henne om att hon nu var vuxen och att det var det femåriga barnets känslor hon upplevde.
När vi tar med oss starka upplevelser som kvinnan gjorde från femårsåldern så förstärks känslan när den plötsligt upplevs genom en 30-åring. Det är inte bara barnet som växer inom oss utan problemet växer också och blir större än det var från början. Det blir som ett energidränage där vi fortsätter att läcka. I lidandet ger man kraften till förövaren.
När kvinna upplevde hur femåringen påverkade henne känslomässigt kunde hon gå in som den logiskt tänkande 30-åringen och tala sig själv till rätt, (ett typexempel på tanke och viljekraft). Låsningen släppte och hon kunde frigöra kroppen från det gamla minnet. Därmed hade hon återvunnit en själsbit hon tappat. En annan kvinna som hade dålig självkänsla fick under en behandling kontakt med sin livmoder. Hon visste inte hur den såg ut och kunde just inget om dess funktioner. Genom beröringen skapades kontakt med livmodern och hon kunde skapa en kommunikation med sin livmoder. Skapa en dialog och kommunikation är shamanens kännetecken.
Hon lärde sig funktionerna som livmodern har. När jag talade med hennes livmoder fick jag veta hur liten och osäker den kände sig. Det hade helt och hållet med kvinnan att göra eftersom hon inte visste var livmodern satt i hennes kropp eller vilken funktion den hade. Det är ett typiskt exempel på hur man kan tappa delar av sin kvinnliga kraft – själsbitar. För att återvinna den som vi gjorde genom behandlingen behövde hon även lära sig mer om livmoderns funktion. Det här var före Internets tid, tack och lov kan vi idag söka information på ett helt annat sätt än man kunde på 80-talet.
En kvinna som jag behandlade tycktes inte reagera nämnvärt på mina händer. Jag placerade mina händer överallt på hennes kropp och vi kände båda hur hon släppte spänningar i axlar, armar, höfter och bröstkorg. Kvinnan utstrålade uppgivenhet och sorg. Efter ett tag så drogs mina händer mot framsidan av hennes ena axel. Jag kände hur mitt ena finger sögs in i axeln på henne och där inne låg det en hård liten ärta.
Jag lät mitt finger ligga kvar mot ärtan och arbetade med att kommunicera med ärtan jag kände. Efter en stund började kvinnan gråta och det rullades upp en stor förtvivlan hos henne. Det var en abort som hon tvingats göra och i samband med det, hade en väninna svikit henne, upplevde hon. Hon hade inte haft någon att tala med efter de tragiska upplevelserna. Nu fick hon lätta på de känslor som fanns från händelsen och bearbeta den. Då försvann ärtan i axeln och kvinnan kunde börja le igen. Ärtan var hennes ångest som hade manifesterat sig i kroppen och kunde upplevas som en hård ärta.
När vi lämnar ut oss själva till andra och förväntningar inte efterlevs så kan vi känna att vi tappar själsbitar. Det vanligaste är dock att vi inte själva sätter gränserna.
Ur boken Munay ki andiska traditioner och shamanism
Utbildningen till Esoterisk rådgivare & Dimensionsmedium & Änglamedium
Solkarina Sinnligkunskap® år 2012
.